Hory ožívají
Zvukem hudby
Písněmi, jež pějí
Už tisíc let
Hory plní mé srdce
Zvukem hudby
Mé srdce chce zpívat Každou píseň, již slyší
Mé srdce chce bít jako křídla Ptáků, kteří vzlétají
Z jezera do větví
Mé srdce chce vzdychat Jako hlas zvonů
Letící jarním vánkem
Smát se jako potok Co klopýtá a padá
Přes kameny na své cestě
Zpívat do noci
Jako skřivan svou první modlitbu
Odcházím do hor
Když mé srdce je osamělé
Tam uslyším
Tu starou píseň
Mé srdce pookřeje
Zvukem hudby
A já budu znovu
Zpívat
Salcburk, Rakousko, poslední zlaté dny třicátých let
Alelujá, alelujá
- Matko představená. - Sestro Bernice.
- Nemohu ji najít. - Marii?
Zase se ztratila.
Měla by nosit na krku kravský zvon.
Zkusila jste stáj? Víte, jak zbožňuje zvířata.
Byla jsem všude. Na všech obvyklých místech.
Sestro, jde-li o Marii,
doporučuji se podívat na neobvyklá místa.
Matko představená,
doufám, že teď už nemáte pochyby,
o Mariině budoucnosti u nás.
V pochybách se vždy snažím udržovat víru, sestro Bertho.
Konec konců, vlna z černé ovce taky hřeje.
Nemluvíme o ovci, a bílé či černé, sestro Margaretto.
Ze všech uchazeček noviciátu je Marie poslední...
Děti, děti.
Přemýšlely jsme o schopnostech našich postulantek.
Představená novicek a představená postulantek
se mi snažily ukázat věc z jiného pohledu.
Řekněte mi, sestro Catherine, co si myslíte o Marii?
Je to báječná dívka, někdy.
- Sestro Agatho? - Je snadné mít ráda Marii,
i když je to někdy těžké.
- A vy, sestro Sophie? - Mám ji velice ráda.
Ale vždycky se dostane do potíží, že?
Přesně to říkám.
Leze na strom a rozbije si koleno
Na šatech díru má
Tančí cestou na mši Na schodech si píská
A pod závojem Má natáčky ve vlasech
Slyšela jsem ji dokonce zpívat v klášteře
Chodí věčně pozdě na modlitby
Ale kaje se doopravdy
Všude chodí věčně pozdě
Jen k jídlu vždycky včas
Já nerada to říkám Teď však pozvednu hlas
Maria se do kláštera nehodí
Ráda bych zastala se jí
S Marií se člověk nenudí
Co dělat s trápením jménem Maria?
Jak chytit mráček na obloze?
Jak popsat, kdo je Maria?
Fimfárum
- Bludička - Klaun
Tolik věcí by jí člověk chtěl říct
Tolik věcí se musí naučit
Ale jak ji na chvíli zastavit Aby poslouchala, co jí chcete říct?
Jak vlnu na písku zadržet?
Co dělat s trápením jménem Maria?
Jak chytit měsíční paprsek
do ruky?
Jsem jak bez sebe, když jsem s ní Zmatená a nervózní
Nikdy nevím, na čem jsem
- Je jak aprílové počasí - Je prchavá jako stín
- Je to zlatíčko - Je to čertice
Je to jehňátko
Pytel blech je nic proti ní Je horší než hnízdo sršání
Tančícího derviše by v kole uhnala
- Je divoká i krotká - Je záhadná i jako děcko prostá
- Je to trapič - Je to andílek
Je to dívka
Co dělat s problémem jménem Maria?
Jak chytit mráček na obloze?
Jak popsat, kdo je Maria?
- Fimfárum - Bludička
Klaun
Tolik věcí by jí člověk chtěl říct
Tolik věcí se musí naučit
- Ale jak ji na chvíli zastavit? - Aby poslouchala, co jí chcete říct?
Jak vlnu na písku zadržet?
Co dělat s trápením jménem Maria?
Jak chytit měsíční paprsek
do ruky?
Můžeš jít dál, Marie.
Pojď sem, mé dítě.
Posaď se.
Matko představená, promiňte. Nemohu za to.
- Hory mě vábily a než... - Drahá.
Nevolala jsem tě kvůli omluvě.
Dovolte mi prosit o odpuštění.
Budeš-li se cítit lépe.
Víte, obloha byla dnes tak modrá
a všechno zelené a voňavé, musela jsem být u toho.
Untersberg mě vedl nahoru, jako by chtěl, abych prošla mraky.
Pak se setmělo a tys byla ztracená?
Matko, tam se nikdy neztratím.
To jsou mé hory. Vychovaly mě.
To hory mě přivedly k vám.
Jako malá jsem chodila do hor, vylezla na strom
a dívala se do vaší zahrady.
Viděla jsem sestry pracovat a zpívat si.
Což mě přivádí k dalšímu provinění, Matko představená.
Dnes jsem tam zpívala.
Nařízení o zpěvu postulantek platí jen tady v klášteře.
Nedokážu prostě přestat.
Nedokážu ani mlčet.
O všem, co si myslím a cítím.
Říká se tomu "upřímnost".
Ale to je strašné, Matko představená!
Víte, že sestra Bertha mě nutí políbit zemi, když nesouhlasím?
Teď líbám zemi, už když ji vidím, abych ušetřila čas.
Marie,
když jsi nás viděla za zdí a toužila být s námi,
neznamená to, že jsi připravena na způsob, jak tu žijeme, že?
Ne, ale modlím se a snažím.
A učím se. Opravdu.
Co nejdůležitějšího ses tu naučila?
Jak najít vůli Boží a činit ji z celého srdce.
Marie,
zdá se, že je vůle Boží, abys nás opustila.
- Opustila? - Jen na čas.
Ne, Matko! Neposílejte mě pryč!
Patřím sem. Je to můj domov, má rodina. Je to můj život.
- Jsi na to opravdu připravena? - Ano.
Odejdeš-li na čas do světa s vědomím, co od tebe očekáváme,
zjistíš, zda to můžeš očekávat od sebe samé.
Vím, co očekáváte, Matko, a dokážu to! Slibuji, že ano!
Ano, Matko.
Je-li to vůle Boží.
Jedna rodina poblíž Salcburku potřebuje do září vychovatelku.
- Do září? - Pro sedm dětí.
Pro sedm dětí?!
Máš ráda děti?
Ano, ale sedm!
Sdělím kapitánu von Trappovi, aby tě zítra čekal.
Kapitánovi?
Je to vysloužilý důstojník císařské flotily. Dobrý a statečný muž.
Žena mu zemřela a zůstal sám s dětmi.
Je prý pro něho těžké udržet si vychovatelku.
Jak těžké, Matko představená?
Bůh ti to prozradí v pravý čas.
Když Bůh zavře dveře,
někde otevře okno.
Jaký bude tento den?
Říkám si
Jaká budoucnost mě asi čeká?
Říkám si
Může být tak nádherné
Opustit tyto zdi Být volná
Mé srdce by mělo plesat
Ale co je to se mnou?
Vždy jsem toužila po dobrodružství
Vrhnout se do života
A teď mě dobrodružství čeká
Tak proč mě to leká?
Kapitán a sedm dětí
Co je na tom tak strašného?
Musím přestat pochybovat Musím se přestat bát
Kdyby ne, tak se jistě vrátím
Musím snít o tom Co hledám
Hledám odvahu, kterou nemám
Odvahu sloužit jim věrně
Obstát ve všech zkouškách pevně
Ukázat, že za to stojím
Když to dokážu jim
Dokážu to i sobě
Tak a mi naloží Své trable
Já sama sebe překonám
Mám sebevědomí Asi mě vyzkouší
Ale já je přesvědčím Že si dost věřím
Nějak na ně zapůsobím
Budu přísná, ale laskavá
A všechny ty děti Bůh jim žehnej
Budou mě obdivovat A poslouchat
Jsem si čím dál tím víc jistá
Že všechno bude fajn
Věřím najisto Že svět může být můj
Nakonec uvidí Že já si věřím
Věřím sluníčku, že svítí
Věřím dešti, že padá
Věřím, že zas přijde jaro
A kromě toho každý vidí Že věřím v sebe
Síla, ta není v množství
Síla, ta není v penězích
Síla, ta leží v nocích Plných snů poklidných
Když se vzbudíš, vzbuď se Je to zdravé
Dám srdce čemu věřím
Čemu věřím, to je mé
Věřím tomu, že si věřím
A kromě toho každý vidí, že věřím
v sebe
Dobrý den. Jsem tady.
Jsem nová vychovatelka, kapitáne.
Já jsem starý komorník, slečno.
Těší mě.
Počkejte tady, prosím.
Pamatujte si, že jsou určité pokoje, do kterých nesmíte.
Ano, kapitáne.
- Proč se na mě tak díváte? - Nevypadáte jako námořní kapitán.
Vy také moc nevypadáte jako vychovatelka.
- Otočte se. - Cože?
Otočte se.
Sundejte si klobouk.
Převlečte se, než se setkáte s dětmi.
Ale já jiné šaty nemám.
Když vstoupíme do kláštera, naše světské šaty dají chudým.
A co tyhle?
Nikdo je nechtěl.
Nebyl čas, abych si ušila nové. Umím šít šaty.
Zařídím, abyste dostala látky.
Dnes, půjde-li to.
- Nyní, slečno... - Marie.
Nevím, co všechno vám abatyše řekla.
Jste dvanáctá vychovatelka
pro mé děti, co zemřela jejich matka.
Věřím, že budete lepší než ta poslední.
Zůstala jen dvě hodiny.
Co je s těmi dětmi, pane?
S dětmi nic, ale s vychovatelkami.
Nedokázaly udržet disciplínu, bez které domácnost nemůže fungovat.
Řádně je nute do učení.
Nedovolím jim, aby promarnily letní prázdniny.
Každé odpoledne chodí ven a dýchají zhluboka.
Večerka musí být dodržována.
Kdy si hrají?
Budete dbát, aby se chovaly podle nejvyšší etikety.
- Pověřuji vás velením. - Rozkaz.
Tohle je
vaše nová vychovatelka, slečna Marie.
Na znamení řekněte jméno.
Poslouchejte pozorně. Naučte se to, a je můžete volat.
Liesl.
Friedrich.
Louisa.
Kurt.
Brigitta.
Marta.
Gretl.
Teď uvidíme, jak jste poslouchala.
Nebudu na ně muset pískat, kapitáne.
Budu je volat jmény. Mají krásná jména.
Slečno, tohle je velký dům. Zahrady také.
Tady se nebude křičet.
Vezměte si to, prosím. Naučte se to.
Děti vám pomohou.
Když vás budu potřebovat, uslyšíte tohle.
Ne, pane. Promiňte!
Nedokážu sloužit na pískání.
Pískání je pro zvířata, ne pro děti.
A už vůbec ne pro mě.
Bylo by to ponižující.
Slečno, dělala jste tolik potíží v klášteře?
Mnohem víc, pane.
Neznám váš signál.
Můžete mi říkat "kapitáne".
Pohov.
Teď jsme tu sami.
Řekněte mi znovu vaše jména a kolik vám je let.
Já jsem Liesl. Je mi 16 a nepotřebuju vychovatelku.
Dobře, žes to řekla, Liesl. Budeme prostě kamarádky.
Já jsem Friedrich. Je mi 14. Jsem nemožný.
Vážně? Kdo to řekl, Friedrichu?
Slečna Josephina. Čtvrtá vychovatelka před vámi.
Já jsem Brigitta.
Tys mi neřekla kolik ti je, Louiso.
Já jsem Brigitta. Ona je Louisa.
Je jí 13 a vy jste chytrá.
Mně je 10 a vaše šaty jsou nejošklivější, co jsem viděla.
- Brigitto, to bys neměla říkat. - Proč ne?
- Nejsou ošklivé? - To ano.
Ale slečna Helga měla ošklivější.
Kurt. Je mi 11. Jsem nenapravitelný.
- Gratuluji. - Co je to "nenapravitelný"?
Že chceš, aby se k tobě chovali jako k chlapci.
Já jsem Marta a v úterý mi bude 7.
Přeju si růžový slunečník.
Taky mám ráda růžovou.
Ty jsi Gretl.
A je ti pět?
Je z tebe skoro slečna.
Řeknu vám tajemství. Nikdy jsem nebyla vychovatelka.
Nevíte, jak dělat vychovatelku?
Ne. Budu potřebovat poradit.
Nejlepší, jak začít, je říci otci, a si hledí svého.
Nikdy nechodit včas na večeři.
Nikdy nejíst polévku tiše.
Při moučníku se vždycky vysmrkat.
Nevěřte jim ani slovo, slečno Marie.
- Proč ne? - Protože se mi líbíte.
Děti, ven na procházku.
Otcův rozkaz. Rychle.
Rychle, rychle, rychle.
Slečno Marie, já jsem paní Schmidtová, hospodyně.
Těší mě.
Ukáži vám váš pokoj. Pojďte.
Chudáčci.
Máte štěstí. Slečna Helga dostala hada.
Dobrý večer.
- Dobrý večer, děti. - Dobrý večer, slečno Marie.
Okouzlující rituál.
To jste se naučila v klášteře?
Ne.
To je revmatismus.
Promiňte, kapitáne. Nezapomněli jsme poděkovat Bohu?
Bože, díky za všechny tvé dary.
- Amen. - Amen.
Chtěla bych vám poděkovat
za pěkný dárek, co jste mi dnes dali do kapsy.
Jaký dárek?
To je tajemství mezi dětmi a mnou.
Pak si ho ponechte a nechte nás jíst.
Vím, musela jsem být nervózní,
jsem cizí v novém domě.
Vím, jak důležité pro mě je cítit se přijatá.
Je od vás velmi milé, že mé první chvíle tady
jsou tak srdečné, šastné
a tak příjemné.
- Co se děje, Marto? - Nic.
Slečno,
bude to při každém jídle, nebo pouze při večeři,
že nás budete provázet tímto ojedinělým a báječným světem
špatného trávení?
Jsou v pořádku, kapitáne. Jsou jen šastné.
- Rolfe, dobrý večer. - Dobrý večer, Franzi.
- Je vše pod kontrolou? - Ano.
- Jsou nějaké pokroky? - Možná.
- Je kapitán doma? - Večeří.
- S rodinou? - Ano.
Zaneste mu ihned telegram.
Zajisté.
Telegram pro vás, pane.
Franzi? Kdo ho přinesl?
Ten mladík Rolf.
Otče, omluvíš mě?
Děti, ráno odjíždím do Vídně.
Už zase, otče?
Jak dlouho budeš pryč tentokrát?
Nevím, Gretl.
- Jedeš zase za baronkou Schraederovou? - Starej se o své!
Vlastně ano, Louiso.
- Proč nemůžeme jednou vidět baronku? - Proč by tě chtěla vidět?
Uvidíte baronku. Přivezu ji sem na návštěvu.
A strýčka Maxe.
Strýčka Maxe!
Rolfe!
- Ne, Liesl. To nesmíme! - Proč ne, hlupáčku?
- Nevím... - Nečekáš na mě?
Ano, jistě.
- Chybělas mi, Liesl. - Opravdu? Jak hodně?
Napadlo mě poslat ti telegram, abych ti ho mohl doručit.
Báječný nápad! Proč to neuděláš právě teď?
- Ale já jsem tady! - Prosím, Rolfe. Pošli mi telegram.
Začnu za tebe. "Drahá Liesl..."
"Drahá Liesl, chtěl bych ti říci,
co k tobě cítím. Stop.
Bohužel, tento telegram už je příliš drahý.
Upřímně, Rolf."
- "Upřímně?" - Srdečně.
- "Srdečně?" - S láskou?
Dostanu odpověď?
"Drahý Rolfe. Stop.
Nepřestávej! Tvá Liesl."
Kdybychom nemuseli čekat, až někdo pošle otci telegram.
Kdy tě zase uvidím?
Uvidíme...
Mohl bych přijít omylem.
S telegramem pro plukovníka Schneidera! Přijel z Berlína...
Nikdo neví, že je tu. Neříkej to otci.
- Proč ne? - Tvůj otec je velký Rakušan.
Všichni jsme Rakušané.
Někdo myslí, že máme být Němci a zlobí se na ty, kdo myslí, že ne.
Připravují se na...
Snad se otec nedostane do potíží.
Neboj. Je to velký námořní hrdina. Byl dokonce vyznamenán císařem.
Nebojím se o něho. Bojím se o jeho dceru.
O mě? Proč?
- Jsi tak... - Co?
Jsi ještě dítě!
Je mi 16. Co je na tom dětského?
Holčičko, ty čekáš Na prázdné scéně
Až osud rozžhne světla
Holčičko, tvůj život Je prázdný list
Na který muži chtějí psát
Psát
Je ti šestnáct, skoro sedmnáct
Milá, je čas se zamyslet
Dávej si pozor Buď chytrá a opatrná
Nevíš, co tě čeká
Je ti šestnáct, skoro sedmnáct
Ve frontě budou stát
Dychtiví mladíci Zkušení zvrhlíci
Nabízet víno a lahůdky
Ty nejsi připravená
Čelit světu mužů
Jsi plachá a ostýchavá a vyděšená
Z věcí zatím neznámých
Někdo starší a zkušenější
By ti měl ukázat, co a jak
Je mi sedmnáct, skoro osmnáct
Já se o tebe postarám
Je mi šestnáct, skoro sedmnáct
Vím, že jsem nezkušená
Mladíci, které znám Tvrdí, že jsem rozkošná
A já jim to ráda věřím
Je mi šestnáct, skoro sedmnáct
Jsem nevinná jako poupě
Svobodní páni Zkušení gurmáni
Co o nich vím?
Nejsem vůbec připravená
Čelit světu mužů
Jsem plachá a ostýchavá a vyděšená
Z věcí zatím neznámých
Někdo starší a zkušenější
By mi měl ukázat, co a jak
Je ti sedmnáct, skoro osmnáct
Na tebe se spoléhám
Dále.
Paní Schmidtová.
Na vaše nové šaty.
- Kapitán vám je poslal z města. - Krásné!
Budou z nich ty nejhezčí šaty, co jsem měla.
Myslíte, že mi koupí další, když ho poprosím?
- Kolik potřebujete šatů? - Ne pro mě, ale pro děti.
Chci jim ušít šaty na hraní.
Von Trappovy děti si nehrají. Pochodují.
Určitě to neschvalujete.
Od doby, co kapitán ztratil ženu,
vede dům, jako by to byla loď.
Pískání, rozkazy.
Žádná hudba, žádný smích.
Nic mu ji nesmí připomínat. Ani děti.
Ale to není správné.
Ano.
Jak se vám líbí pokoj? Na oknech budou nové závěsy.
Ale tyhle jsou pěkné.
Objednali jsme nové.
- Ale já je nepotřebuju. - Dobrou noc.
Paní Schmidtová, když poprosím kapitána o látky...
- Ráno odjíždí. - Jistě. Jak dlouho bude pryč?
Nevím. Naposledy, když jel za baronkou, zůstal tam měsíc.
Neměla bych vám to říkat. Tolik vás ještě neznám.
Ale když se mě ptáte, kapitán vážně přemýšlí
o sňatku s ní do konce léta.
Skvělé! Děti budou mít opět matku.
Ano.
Tak dobrou noc.
Dobrou noc.
Drahý Otče, už vím, proč jsi mě sem poslal.
Pomoci připravit děti na novou matku.
Modlím se, aby vznikla šastná rodina v Tvých očích.
Bůh žehnej kapitánovi. Bůh žehnej Liesl a Friedrichovi.
Bůh žehnej Louise, Brigittě, Martě a malé Gretl.
A ještě druhému chlapci. Jak se jmenuje?
Bůh žehnej i jemu.
Bůh žehnej Matce představené a sestře Margarettě
a všem v klášteře.
A teď, drahý Bože, o Liesl.
A ví, že jsem její kamarádka,
a pomoz jí říci mi, co dělala.
Řeknete to na mě?
Pomoz mi být chápavá, abych ji mohla vést.
Ve jménu Otce, Syna a Ducha svatého.
Šla jsem se projít a někdo zamkl dveře.
Nechtěla jsem nikoho budit, ale viděla jsem otevřené okno...
Neřeknete to otci, že?
Jak jsi sem vylezla?
Lezeme tudy, když chceme něco provést vychovatelce.
Louisa to dokáže se sklenicí pavouků v ruce.
Pavouků?
Byla jsi venku sama?
Když ty šaty vypereme, ráno si toho nikdo nevšimne.
Vezmi si tohle.
Ty šaty namoč ve vaně.
Vra se, posaď se na postel a promluvíme si.
Dnes jsem vám řekla, že nepotřebuju chůvu.
Ale možná ano.
Gretl, máš strach?
Nebojíš se přece bouřky?
Zůstaň tady se mnou.
- Kde jsou ostatní? - Spí. Nebojí se.
Ne? Podívej.
Dobře, sem na postel.
- Opravdu? - Pro tentokrát. Pojďte.
- Teď počkáme na chlapce. - Ti nepřijdou. Jsou stateční.
Vy jste se přece nebáli?
Ne. Jen jsme se chtěli ujistit, že vy se nebojíte.
- To je od vás hezké. - To nebyl můj nápad.
To Kurt!
Kurt! Toho jsem vynechala! Bůh žehnej Kurtovi.
Proč to je?
Blesky mluví k hromu a ten odpovídá.
- Blesky jsou ošklivé. - Ani ne.
Proč se hrom tak hněvá?
Chce se mi brečet.
Když se cítím smutná, snažím se myslet na hezké věci.
Na jaké věci?
Tak třeba. Hezké věci...
Narcisy.
Zelená louka.
Obloha plná hvězd.
Kapky deště na růžích A fousky na koátcích
Blýskavé konvice A teplé rukavice
Balíčky s mašlí A překvapením
To je mé potěšení
Krémoví poníci A jablečný závin
Domovní zvonky a rolničky A řízek přes celý talíř
Divoké husy Když v světle měsíce letí
To je mé potěšení
Bílé holčičí šatičky S modravou mašlí
Vločky, co padají Na nos a řasy
Stříbrné zimní dny Když v jaro se mění
To je mé potěšení
Když kousne mě pes
Když štípne mě včela
Když padne na mě splín
Vzpomenu na to, co radost mi dělá
A zase cítím se líp
- Pomáhá to? - Jistě.
- Co máš ráda? - Kočičky!
- Vánoce! - Velikonoční zajíčky!
Hady!
- Čokoládovou polevu! - Nechodit do školy!
Polštářové bitvy!
- Telegramy! - Dárky k narozeninám!
- Všechny dárky! - Berušky!
Hezky si kýchnout!
Na zdraví!
Vidíte, jaká je to legrace?
Kapky deště na růžích A fousky na koátcích
Blýskavé konvice A teplé rukavice
Balíčky s mašlí A překvapením
To je mé potěšení
Krémoví poníci A jablečný závin
Domovní zvonky a rolničky A řízek přes celý talíř
Divoké husy Když v světle měsíce letí
To je mé potěšení
Bílé holčičí šatičky S modravou mašlí
Vločky, co padají Na nos a řasy
Stříbrné zimní dny Když v jaro se mění
To je mé potěšení
Když kousne mě...
Pes.
Dobrý večer.
Slečno, neříkal jsem, že večerka bude striktně dodržována?
Děti se bály bouřky, tak jsem...
Řekl, pane.
Dělá vám potíže zapamatovat si tak jednoduché pokyny?
Pouze při bouřce.
- Liesl? - Ano, otče?
Nevím, že bych tě viděl po večeři.
Vážně? Vlastně...
Ano?
Byla jsem...
Chce říci,
že jsme se dnes blíže seznámily.
Už je pozdě. Slyšeli jste otce. Zpátky do postele.
Slečno,
pamatujete si, že ráno odjíždím?
Možná si též pamatujete, že první pravidlo v domě je disciplína?
Takže než se vrátím,
si ji trochu osvojíte, že?
Kapitáne?
Mohu s vámi mluvit o šatech pro děti, když si hrají?
- Kdybych měla látku. - Vy toho chcete.
Už se opakujete.
- Ale jsou to děti! - Ano.
A já jsem jejich otec.
Dobrou noc.
Bílé holčičí šatičky S modravou mašlí
Když kousne mě pes Když štípne mě včela
Když padne na mě splín
Vzpomenu na to, co radost mi dělá
A zase cítím se
líp
Děti, podívejte!
Pojďte.
Slečno Marie?
Můžeme to dělat každý den?
- Nepřestane vás to bavit? - Asi ano.
Každý druhý den?
Tak jsem se nebavil, co jsme dali slečně Josephině na kartáček lepidlo.
Nechápu, jak milé děti jako vy mohou tak žertovat.
- To je snadné. - Ale proč to děláte?
Jak jinak získat otcovu pozornost?
Aha.
Budeme o tom muset přemýšlet.
Pojďte sem.
Co budeme dělat?
Vymyslíme píseň pro baronku.
Otec nemá rád zpívání.
Třeba změní názor. Jakou píseň znáte?
Žádnou neznáme.
- Ani jednu? - Neumíme ani zpívat.
Neztrácejme čas. Musíte se učit.
Ale jak?
Začneme pěkně na začátku
To je nejlepší
Při čtení je na začátku
Abeceda
Při zpívání je na začátku Do-re-mi
První tři noty To je překvapení
Do-re-mi
Do-re-mi-fa-so-la-si
Trochu to usnadním.
"Do", to jako do lesíčka
"Re" je modrá rezedička
"Mi", už mi to jde
"Fa", nezpívám falešně
"So" je noční sovička
"La" je lesní lasička
"Si" je malá silnička
Co vede zpátky do lesíčka O, o, o
- Do! - To jako do lesíčka
- Re! - Je modrá rezedička
- Mi! - Už mi to jde
- Fa! - Nezpívám falešně
"So" je noční sovička
- La! - Je lesní lasička
- Si - Je malá silnička
Co vede zpátky
- Do - To jako do lesíčka
"Re" je modrá rezedička
"Mi", už mi to jde
"Fa", nezpívám falešně
"So" je noční sovička
"La" je lesní lasička
"Si" je malá silnička
Co vede zpátky do lesíčka
Do-re-mi-fa-so-la-si-do, tak jo
Do-re-mi-fa-so a tak dále jsou tóny, z kterých uděláme píseň.
Můžete zpívat různé písničky, když si je zapamatujete,
a promícháte je. Třeba takhle:
So-do-la-fa-mi-do-re
Zkusíte to?
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-si-do-re-do
Teď je spojíme dohromady.
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-fa-mi-do-re-do
- Dobře. - Ale to nic neznamená.
Tak přidáme slova. Jedno slovo pro každý tón.
Třeba takhle:
Naučíš se noty znát
Pak si můžeš zazpívat
Společně!
Naučíš se noty znát
Pak si můžeš zazpívat
- Do - To jako do lesíčka
- Re - Je modrá rezedička
- Mi - Už mi to jde
- Fa - Nezpívám falešně
- So - Je noční sovička
- La - Je lesní lasička
- Si - Je malá silnička
Co vede zpátky do lesíčka
- Do - Re
- Mi - Fa
- So - La
- Si - Do, do
- Si - La
- So - Fa
- Mi - Re
- Do - Mi, mi
- Mi - So, so
- Re - Fa, fa
- La - Si, si
- Do - Mi, mi
- Mi - So, so
- Re - Fa, fa
- La - Si, si
Naučíš se noty znát
Pak si můžeš zazpívat
Do! To jako do lesíčka
Re! Je modrá rezedička
Mi! Už mi to jde
Fa! Nezpívám falešně
So Je noční sovička
La! Je lesní lasička
Si! Je malá silnička
Co vede zpátky do lesíčka
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-fa-si
La-so
Fa
Mi-re
Si-do
Tak jo!
Ty hory jsou velkolepé, opravdu velkolepé.
- Dal jsem je sem jen pro tebe. - Ano?
I kdyby to mělo být do výšky 3000 metrů,
Georg se vždycky chce vyšvihnout.
Vymysli si lepší vtipy, nebo tě nezvu.
Nepozval jsi mě. Pozval jsem se sám.
- Přirozeně. - Potřebovala jsi doprovod
a já místo s perfektní kuchyní,
skvělým vinným sklípkem
a dobrými cenami.
Maxi, ty jsi neskutečný.
Vůbec ne. Jsem okouzlující muž.
Poslouchejte.
To je Klopmannův klášterní sbor.
Jsou dobří.
Velmi dobří.
V příštích dnech musím prozkoumat okolí.
Kdesi čeká jeden dychtivý sbor na Maxe Detweilera,
aby ho vytáhl a proslavil na Salcburském festivalu.
- Oni získají slávu, ty peníze. - Připouštím, že je to nefér.
Ale jednou se to změní. Také získám slávu.
Bože, co je to?
To nic. Místní uličníci.
Je to vzrušující, Georgu. Být tu s tebou.
Stromy, jezero, to už jsi viděla.
To nemyslím a ty to víš.
- Ty myslíš mě? Jsem vzrušující? - Je to tak nemožné?
Ne, jen vysoce nepravděpodobné.
- Jen se zase shazuj. - Jsem už takový nemotora.
Tady nejsi tak záhadný, Georgu.
- V mé domovině? - Ano, přesně.
Říkáš, že tady jsem víc doma,
mezi ptáky, květinami a větrem vanoucím
mezi stromy jako nepokojné moře?
Jak poetické.
Trochu ano, že?
Jsem tu doma více než ve Vídni, v těch tvých nablýskaných salónech,
když se mám bavit s nudnými lidmi, lít do sebe šampaňské
a klopýtat při valčících od všelijakých Straussů?
- To máš na mysli? - Ano.
Jak jsi na to přišla?
Líbí se mi tady, Georgu. Je to tu půvabné a klidné.
Jak to můžeš tak často opouštět?
Předstírám šílenou aktivitu.
Vypadá to pak, že život má účel.
Nebo to je útěk před vzpomínkami?
Třeba jen hledám důvod proč tu zůstat.
Doufám, že proto jezdíš tak často do Vídně.
- Jde i o jinou kratochvíli? - Nenazval bych tě kratochvílí.
A jak bys mě nazval, Georgu?
Rozkošná,
okouzlující, zábavná, půvabná, perfektní hostitelka,
a za to mě budeš nenávidět,
tak trochu moje spasitelka.
To je tak neromantické.
Byl bych nevděčný dareba, kdybych neřekl,
že jsi mému životu vrátila trochu smyslu.
Snad jsem zábavná.
Mám nejlepšího krejčího ve Vídni a spoustu skvělých přátel.
- Pořádám veselé večírky. - To ano.
Ale když si to odmyslíš,
jsem jen bohatá a nezávislá žena,
která někoho hledá, stejně jako ty.
Ještě závin, pane Detweilere?
- Kolik jsem jich měl? - Dva.
Tak z nich uděláme tři.
Stále jíš, Maxi? Musíš být nešastný.
Ten smíšený kvartet, který se snažím získat od Sola Huroka...
- Co se stalo? - Sascha Petrie mi je vyfoukl.
Nenávidím zloděje.
Maxi, musíš se naučit mít se rád.
Musel jsem volat do Paříže, Říma a Stockholmu.
- Zajisté od Georga. - Jinak si to nemohu dovolit.
Mám rád boháče, jak žijí a jak žiju já, když jsem s nimi.
Kde asi jsou děti?
Musely slyšet, jak přijíždím, a schovaly se.
Doufal jsem, že tě přivítají.
Maxi, na chvíli se změň a snaž se být milý.
Takže?
Takže co?
Zapůsobila jsi? Slyším svatební zvony?
- Zvoní jako blázen. - Báječné.
- Ale ne nutně pro mě. - Co je to za řeči?
To se tě netýká.
Velice ho zbožňuji, nehraj si s námi.
Ale já jsem jako dítě. Rád si hraji. Řekni mi všechno.
No tak. Řekni mi každý malý intimní nechutný detail.
Řekněme, že mám pocit, že tu jsem na zkoušku.
- To souhlasím. Jak bys to pokazila? - Snadno.
Jak tě znám, drahá, najdeš způsob.
- Není to obyčejný muž. - Ne, je bohatý.
Smrt jeho ženy mu způsobila bolest.
A smrt tvého manžela ti přinesla bohatství.
Maxi, ty jsi ale neřád.
Ty a Georg jste jako moje rodina. Proto chci, abyste se vzali.
Musíme udržet ty pěkné penízky v rodině.
- Co tady děláte? - Kapitáne von Trappe.
Jen jsem hledal...
Neviděl jsem, tedy, nevěděl jsem, že jste...
Heil Hitler!
Kdo jste?
Mám telegram pro pana Detweilera.
- Já jsem pan Detweiler. - Ano, pane.
Doručil jste telegram. Teď zmizte.
- Georgu, je to ještě chlapec. - Ano, a já zase Rakušan.
A se stane, co se má stát. Jen pozor, a se to nestane tobě.
Maxi! To už nikdy neříkej.
Nemám politické přesvědčení.
- Udělám s tím něco, když jiní mají? - Můžeš udělat.
Musíš.
Haló?
Jsi vzdálený. Kde jsi?
Ve světě, který zřejmě mizí.
Mohla bych tě nějak přivést do svého světa?
- Otče! Otče! - Váš otec!
Kapitáne, vy jste doma!
Okamžitě z vody!
Vy musíte být baronka Schraederová.
Jsem promočená na kůži!
Do řady!
To je baronka Schraederová.
A tohle
jsou mé děti.
Těší mě.
Jděte se umýt, osušit, převléknout a hlaste se tady zpátky!
Slečno, vy zůstaňte tady!
Půjdu se podívat, co dělá Max.
Slečno,
chci upřímnou odpověď.
Ano, kapitáne.
Je to možné, nebo se mi to jenom zdálo?
Lezly dnes mé děti po stromech?
Ano, kapitáne.
Aha.
A kde, smím-li se zeptat, přišly k těmto...
- Šaty na hraní. - Tak se jim říká?
Ušila jsem je ze závěsů, které visely v mém pokoji.
- Závěsy? - Byly ještě dost obstojné.
Byli jsme v nich všude.
Chcete mi říci, že mé děti chodily po Salcburku
oblečené v nějakých starých závěsech?
A báječně si užívaly!
- Mají uniformy. - Svěrací kazajky, s odpuštěním.
Nebyly by to děti, kdyby se bály o oblečení...
Nic nenamítají.
Neodvažují se. Příliš vás milují a bojí...
Nemluvte za mé děti.
Musíte to slyšet, věčně nejste doma...
Už nechci nic slyšet!
Vím, že ne, ale musíte!
- Liesl není dítě. - Ještě slovo...
Brzy bude žena a vy ji ani neznáte.
Friedrich chce být muž, ale vy tu nejste, abyste ukázal...
Neříkejte mi...
Brigitta by vám o něm řekla. Všimne si všeho.
Kurt těžce skrývá bolest, když ho ignorujete
- jako všechny ostatní. - Dost.
O Louise ještě nevím.
Ti malí chtějí jen lásku. Mějte je rád.
Už nechci nic slyšet.
- Ještě jsem neskončila, kapitáne! - Ale ano, kapitáne!
Slečno.
Okamžitě si sbalíte věci
a vrátíte se do kláštera.
Co je to?
Zpěv.
Vím, že je to zpěv. Ale kdo zpívá?
Děti.
Děti?
Naučila jsem je písničku pro baronku.
Mé srdce chce zpívat Každou píseň, již slyší
Mé srdce chce bít jako křídla Ptáků, kteří vzlétají
Z jezera do větví
Do větví
Mé srdce chce vzdychat Jako hlas zvonů
Letící jarním vánkem
Smát se jako potok Co klopýtá a padá
Přes kameny na své cestě
Na své cestě
Zpívat do noci
Jako skřivan svou první modlitbu
Odcházím do hor
Když mé srdce je osamělé
Tam uslyším
Tu starou píseň
Mé srdce pookřeje
Zvukem hudby
A já budu znovu
Zpívat
Alpská protěž!
Neřekl jsi mi, že máš tak okouzlující děti.
Neodcházejte.
Slečno.
Já,
choval jsem se zle. Omlouvám se.
Jsem příliš upřímná. Jedna z mých špatných vlastností.
Měla jste pravdu.
Neznám své děti.
Ještě je čas, kapitáne. Chtějí vám tak být po boku.
Přinesla jste zpátky do domu hudbu.
Skoro bych zapomněl.
Slečno.
Chci, abyste zůstala.
Žádám vás o to.
- Pokud mohu nějak pomoci. - Už jste to udělala.
Víc, než si myslíte.
Marto.
Opona!
Na horské pláni žil jeden pastýř
Júdl dú júdl dó
Hlas jako hrom Měl ten pastýř
Júdl dú júdl dó
Daleko dole pod horami Měšanů stádečko
Júdl dú júdl dó
Zvesela a jasně Pastýřovu píseň slyšelo
Júdl dú júdl dó
Júdl dúdl dú
Marto. Marto!
Gretl, prince!
Princ na hradbách stoje slyší
Júdl dú júdl dó
I pocestný s rancem slyší
Júdl dú júdl dó
Pánové u oběda slyší
Júdl dú júdl dó
Chlapi nad mázem piva slyší
Júdl dú júdl dó
Slečinka v růžové jupce slyší
Júdl dú júdl dó dúdl dú
Zajódlovala na pastýře
Júdl dú júdl dó
Brzo její rozzářená máma slyší
Júdl dú júdl dó dúdl dú
To bylo duo, slečna a pastýř
Júdl dú júdl dó
- Hm hm hm hmm - Hm hm hmm
- Júdl dú - Júdl dú
- Júdl dúdl dú - Júdl dúdl dú
Júdl dú
Júdl dú júdl dó Júdl dúdl dú
Slečinka v růžové jupce slyší
Júdl júdl dú
Zajódlovala na pastýře
Júdl júdl dú
Brzo její rozzářená máma slyší
Júdl júdl dú hm hm
To bylo duo, slečna a pastýř
Júdl júdl dú
Jsou spolu šastní Júdl júdl dú
Júdl dúdl júdl dú
Za chvíli bude z dua trio
Júdl júdl dú
Júdl dú
- Júdl dú - Júdl dú
- Júdl júdl dú - Júdl júdl dú
- Júdl dú - Júdl dú
Júdl dúdl dú júdl dú!
- Bravo! - Bravo!
Výborně!
Skvěle!
- Můžeme si nechat ty loutky, strýčku? - Můžeme?
Jistě, drahouškové.
Proč bych jinak říkal profesoru Kohnerovi, aby poslal účet otci?
Výborně, slečno.
Jsem opravdu ohromen.
To vaše děti, kapitáne.
Drahá, je něco, co neumíte?
Zřejmě neumím být řádnou jeptiškou.
Máte-li problémy, ráda vám pomohu.
Všichni, pozor!
Musím učinit prohlášení. Překvapení! Překvapení!
Dnes, po dlouhém a zoufalém hledání,
jsem našel soutěžící pro Salcburský festival.
Gratuluji, Maxi.
A koho budeš využívat tentokrát?
- Sbor svatého Ignáce? - Hádej znovu.
Nech mě přemýšlet. Klopmannův sbor?
- Ne, ne, ne, ne. - Ne, ne?
Řekni nám to.
Zpívající rodinný sbor. To nikdy neuhodneš, Georgu.
To je kouzelný nápad!
Co je to za rodinu?
Tvoje.
Budou středem zájmu na festivalu.
- Co je tady k smíchu? - Ty, Maxi.
Jsi nákladný, ale velmi zábavný.
- Bude to senzace! - Ne, Maxi.
Je to skvělý nápad. Je to originální.
Maxi! Mé děti nebudou zpívat na veřejnosti.
Nemůžete říct, že jsem se nesnažil.
Děti, koho si poslechneme teď?
Koho?
Ano.
Volba je jednomyslná.
Vy, kapitáne.
Já?
- To nechápu. - Prosím.
Ne, ne, ne, ne.
Prý jste dobrý.
- To už bylo velmi dávno. - Vzpomínám si, otče.
- Zahrajte něco, co známe. - Prosím, otče.
Dobře...
- Proč jsi mi to neřekl? - Co?
Abych si přivezla harmoniku.
Protěži
Vítáš mne každé ráno
Malá a bílá
Čistá a jasná
Vypadáš šastná
Že se vidíme
Sněžný kvítku
Kéž rosteš a kveteš
Rosteš a kveteš napořád
Protěži
Žehnej mé vlasti napořád
- Protěži - Protěži
Vítáš mne každé ráno
- Malá a bílá - Malá a bílá
- Čistá a jasná - Čistá a jasná
Vypadáš šastná
Že se vidíme
Sněžný kvítku
Kéž rosteš a kveteš
Rosteš a kveteš napořád
Protěži
Žehnej mé vlasti napořád
Kdykoliv řekneš, Georgu, můžeš hrát v mé nové skupině:
Rodina von Trappova.
Mám skvělý nápad, Georgu.
Naplňme tento dům hudbou.
Musíš pro mě uspořádat velkolepý večírek.
- Večírek? - Ano, otče, prosím!
Je čas, abych poznala tvé přátele
a oni mne. Souhlasíš?
- Rozumím ti. - Prosím!
Děti, je čas jít spát. Popřejte dobrou noc.
Dobrou noc, otče.
- Dobrou noc. - Dobrou noc, baronko Schraederová.
Dobrou noc, otče.
Dobrou noc, strýčku Maxi.
Bude to můj první večírek, otče!
- Kapitáne. - Pan Zeller. Baronka Schraederová.
- Dobrý večer, pane Zellere. - Baronko.
Těší mě. Dobrý večer.
Všiml jste si té velké rakouské vlajky?
Dámy vypadají nádherně.
Myslím, jsou šeredné.
Ty se jich prostě bojíš.
Jen dospělí muži se bojí žen.
- Myslím, že muži vypadají skvěle. - Jak to víš?
Liesl, s kým tancuješ?
S nikým.
Ale ano.
Smím prosit?
Budu potěšena, mladý muži.
Proč jste mi neřekli, že umíte tancovat?
Báli jsme se, že byste nás nutila tancovat. Tančící rodina von Trappova.
Co hrají?
To je ländler. Rakouský lidový tanec.
- Ukažte nám ho. - Odmala jsem netancovala.
Vzpomenete si. Prosím.
- Dobře... - Prosím.
Dobře. Pojď sem.
Ty se ukloníš a já také.
- Takhle? - Fajn. Teď několik kroků.
Jedna, dva, tři. Jedna, dva, tři.
Jedna, dva, tři, oba dva. Teď krok, hop, krok, hop.
Teď přetočit. Ne úplně.
Takhle. Krok, hop. A přetočit.
Kurte, musíme trénovat.
Dovolíš?
Už si víc nepamatuji.
- Zčervenala jste. - Opravdu?
Nejsem zvyklá tancovat.
To bylo nádherné.
Jste krásný pár.
Je čas, aby děti šly spát.
Budeme v hale.
- Máme přichystané překvapení. - Správně!
Pojďte, rychle!
Všechny ty zbytečné obavy, Georgu.
Myslels, že nebudeš mít koho pozvat.
- Je trochu chladno, že? - Já nevím.
Mně připadá, že je teplo.
Dámy a pánové.
Děti kapitána von Trappa by vám rády popřály dobrou noc.
Jak smutně zvoní Hodiny v sále
Hodiny na zvonici též
A z malého lesíčka Vylétá ptáček darebáček
A zazpívá "ku-ku"
Ku-ku
- Bohužel nám říkají - Ku-ku
- Přísně nás nabádají - Ku-ku
- Že je čas se rozloučit - Ku-ku
S vámi
Pa pá, sbohem, Auf Wiedersehen, na shledanou
Nerada odcházím Když je tu tak veselo
Pa pá, sbohem Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Loučím se s vámi všemi
Pa pá, sbohem, Au revoir, auf Wiedersehen
Chtěla bych zůstat Dát si své první šampaňské
- Ano? - Ne.
Pa pá, sbohem, Auf Wiedersehen, na shledanou
Odcházím s povzdechem Tak na shledanou
Na shledanou
Já ráda jdu
Nedokážu lhát
Vznáším se, třepetám
Utíkám, letím
Slunce šlo spát
A tak musím i já
Pa pá
Sbohem
Auf Wiedersehen, na shledanou
Na shledanou
Výjimečné! Představ si je na festivalu.
Mladá dámo, musím si s vámi promluvit.
Georgu, nedovol té dámě odejít. Musí se připojit k večírku.
- Ne, vážně, já... - Dost. Už dost.
- Georgu, prosím. - Můžete, pokud chcete, slečno.
Trvám na tom. Budete má společnice.
Myslím to vážně. Franzi,
připravte vedle mě židli pro slečnu Marii.
- Jak si přejete. - Tak, to bychom měli.
- Ano. - Nejsem vhodně oblečena.
Převlékněte se. Počkáme.
Kapitáne, musíte být na děti hrdý.
To jsem, děkuji.
Existuje krásnější ukázka toho, co dobrého je v naší zemi,
než nevinné hlasy našich dětí?
Barone.
Máme věřit, že Rakousko má patent na dobré vlastnosti?
Pane Zellere, někteří dávají přednost rakouskému zpěvu
před ošklivými německými hrozbami.
Pštros ukrývá hlavu do písku
a někdy do vlajky.
Možná že ti, kdo vás budou varovat, že anšlus se blíží,
by vám to radši měli říci písní.
Pokud nacisté obsadí Rakousko, budete celá dechová sekce.
Lichotíte mi.
Jak nemotorné ode mě. Chtěl jsem vás osočit.
Je od vás laskavé mi nabídnout pomoc, baronko.
S potěšením, Marie.
Opravdu si myslím, že nemám nic vhodného.
Kde máte ty krásné šaty, co jste měla tuhle večer?
Jak z vás kapitán nemohl spustit oči.
Nemohl ze mne spustit oči?
No tak, drahá, jsme ženy.
Nepředstírejme, že nepoznáme, když si nás muž všimne.
- Tady jsou. - Kapitán si všimne každého.
Není třeba se tak bránit, Marie.
Jste velmi přitažlivá.
Kapitán by ani nebyl muž, kdyby si toho nevšiml.
Baronko, vy žertujete.
Vůbec ne.
Nikdy jsem nezavdala...
To nemusíte, drahá.
Pro muže není neodolatelnějšího, než žena, která ho miluje.
- Milovat ho? - Samozřejmě.
Hezké je, že si myslí, že vás miluje.
To není pravda.
Jistě jste si všimla, jak vám hledí do očí.
A jak jste zčervenala v jeho náruči při tanci.
Neberte si to k srdci.
Myslím, že ho to brzy přejde.
Muži to dělají.
Pak musím odejít.
Nesmím tady zůstat.
- Mohu nějak pomoci? - Ne, nijak.
Ano.
Neříkejte o tom kapitánovi.
Ne, ani mě to nenapadne.
Na shledanou, Marie.
Jistě budete dobrá jeptiška.
Šampaňské, drahoušku.
Chci oslavovat. Na zdraví.
- Něco víš. - Možná.
Jsi-li tak chytrá, řekni, jak by slečna mohla zapůsobit na Georga.
Chci ty děti na festivalu.
Elso, to je pro Rakousko důležité.
Tobě by to taky neuškodilo.
Myslel jsem na to.
Pokud jde o vliv,
možná bys měl mluvit se mnou.
Přestávka
ÚVODNÍ AKT
- Dva. - Tři.
- Čtyři. - Pět.
- Šest. - Sedm.
Osm.
- Čtyři. - Dva.
- Sedm. - Pět.
- Dva. - Šest.
Není to legrace?
- Čtyři. - Já jsem číslo pět.
- Ano. - Osm.
- Dva. - Čtyři.
Šest.
Dva.
Baronko Schraederová, můžeme přestat? Jsme unavení.
Jak chcete.
Budeme pokračovat zítra.
Je tu takový klid, že?
Dej si limonádu.
Musí to jít nějak snáz.
Dělá mi ďábelské potěšení představit si tě jako matku sedmi dětí.
Jak to hodláš dělat?
Drahý, neslyšel jsi nikdy
o rozkošné věci zvané internátní škola?
Baronko Machiavelli.
Strýčku Maxi, kde je otec?
Asi v domě.
Co se děje, že jste tak skleslí?
- Nic. - Už vím. Uděláme si zkoušku.
Jakou?
Představme si, že jsme na festivalu.
- Nechci zpívat. - Ne bez slečny Marie.
Liesl, přines kytaru. Pojď, Marto.
Utvořte skupinu. Na místa.
Usmívejte se, ano? Dej nám tón, Liesl.
Teď se předveďte.
Gretl, proč nezpíváš?
Nemůžu. Mám bolavý prst.
Ale na večírku jsi zpívala tak nádherně.
Tak všichni. Něco, co znáte.
Do toho. S úsměvem.
Tak, Liesl.
Hory ožívají
Zvukem hudby
Písněmi, jež pějí
Už tisíc let
Hory plní mé srdce
Zvukem hudby
Chtěli mi zazpívat, drahouškové.
Je to nádherné. Nepřestávejte.
- Dáš si něco studeného, Georgu? - Ne, děkuji, drahá.
- Otče? - Ano, Brigitto?
Je pravda, že slečna Marie se nevrátí?
Ano. Co tady máme?
- Růžovou limonádu. - Říznutou limonádou.
Tomu nevěřím, otče.
- Čemu? - O slečně Marii.
Slečna Marie!
Neřekl jsem, že nechala vzkaz? Určitě ano.
Říkala, že jí chybí život v klášteře.
Musela nás opustit.
A tak to prostě je.
Myslím, že si trochu dám.
- Ani se nerozloučila. - Bylo to v tom dopise.
To není to samé.
Ani sladká ani kyselá.
Prostě růžová.
Otče, kdo bude naše nová vychovatelka?
Nejspíš
už nebudete mít další vychovatelku.
- Nebudeme? - Ne.
Budete mít novou matku.
Novou matku?
Mluvili jsme o tom včera. Je to dohodnuto.
A všichni budeme moc šastní.
Dobře, dobře. Běžte si hrát.
Ano, děti?
- Jmenuji se Liesl. - Ano, Liesl?
My, moji bratři a sestry, chceme vidět slečnu Marii.
Slečnu Marii?
Aha, Marii.
Pojďte dál, prosím.
Počkejte zde.
Já jsem sestra Margaretta. Prý jste se ptali po Marii.
Musíme ji vidět. Řeknete jí, že jsme tady?
- To nemohu. - Ale musíte!
- Je to naše vychovatelka. - Chceme ji zpět.
Ani se nerozloučila.
Chceme s ní jen mluvit.
Je mi líto, ale Marie je v klauzuře.
- S nikým se teď nestýká. - S námi ano.
Chci jí ukázat svůj prst.
Někdy jindy, drahoušku.
Řeknu jí, že jste tu byli.
- Je to od vás milé. - Musíme s ní mluvit!
Tak honem, děti. Utíkejte domů.
Jistě by nás ráda viděla.
Sestro Margaretto, prosím.
- Sbohem, děti. - Sestro Margaretto, smíme, prosím?
Co to bylo, sestro?
Von Trappovy děti, Matko představená.
Chtěly vidět Marii.
Už promluvila? Řekla něco?
Ani slovo, Matko představená, kromě modlitby.
Ubohé děvče.
Je to divné. Zdá se šastná, že je zpět,
ale je i nešastná.
Asi jsem udělala chybu, že jsem ji nechala tak dlouho o samotě.
Přiveďte ji, i když nebude připravená.
Ano, Matko představená.
Sestro Augusto, přiveďte novou postulantku do převlékárny.
Bůh ti žehnej, má dcero.
Ano, přiveďte ji.
Jsi nešastná. Je mi to líto.
Matko představená.
Proč tě poslali zpátky?
Neposlali. Odešla jsem.
Posaď se, Marie.
Řekni, co se stalo.
Byla jsem vystrašená.
- Vystrašená? Nebyli na tebe hodní? - To ne!
Ne, byla jsem zmatená. Cítila jsem...
Nikdy jsem se tak necítila.
Nemohla jsem zůstat. Tady jsem od toho pryč. V bezpečí.
Marie, náš klášter není místo, kam se utíká.
Čemu nemůžeš čelit?
Nemůžu čelit jemu.
Jemu?
Děkuji, sestro Margaretto.
Kapitánu von Trappovi?
- Miluješ ho? - Já nevím!
Nevím. Já...
Baronka to říkala. A také, že on miluje mne.
Ale nechtěla jsem tomu věřit.
Občas jsme se na sebe podívali.
Nemohla jsem dýchat.
- Projevila jsi mu své city? - Nevím.
Tohle mě trápí. Konala jsem Boží dílo.
Žádat ho o lásku by bylo špatné. Nemohla jsem zůstat.
Jsem připravena na slib.
- Prosím, pomozte mi. - Marie.
Láska mezi mužem a ženou je svatá. Máš velkou schopnost milovat.
Zjisti, jak Bůh naloží s tvou láskou.
Ale zaslíbila jsem se Bohu. Že mu budu celý život sloužit.
Mé dítě, miluješ-li muže, neznamená to, že Boha miluješ méně.
Ne.
Musíš na to přijít.
Musíš se vrátit.
O to mě nežádejte.
- Prosím, nechte mě tu. Prosím... - Marie.
Tyto zdi nebyly stavěny k zadržování problémů.
Musíš jim čelit.
Musíš žít život, pro který ses narodila.
Vylez na každou horu
Hledej široko daleko
Projdi všechny cesty
Všechny chodníčky, co znáš
Vylez na každou horu
Přebroď každý proud
Jdi za každou duhou
Dokud nenajdeš svůj sen
Sen, který žádá
Všechnu lásku, co máš
Každý den
Co jsi živa
Vylez na každou horu
Přebroď každý proud
Jdi za každou duhou
Dokud nenajdeš svůj sen
Sen, který žádá
Všechnu lásku, co máš
Každý den
Co jsi živa
Vylez na každou horu
Přebroď každý proud
Jdi za každou duhou
Dokud nenajdeš
Svůj sen
Mé děti nejsou tajnůstkářské.
Nejsme tajnůstkáři, otče.
A mé děti nechodí pozdě k večeři.
- Ztratili jsme pojem o čase. - Aha.
Kdo první mi řekne pravdu? Friedrichu.
Brigitto. Liesl.
Kde myslíš, že jsme byli?
Když nám nevěříš, musíš sám mít tušení, kde jsme byli.
- Marto. - Ano, otče.
Řekni mi to.
Friedrich ti to řekl, otče. Trhali jsme lesní plody.
- Já zapomněl! Trhali jste lesní plody. - Ano, rádi trháme lesní plody.
Celé odpoledne?
- Nasbírali jsme jich tisíce. - Tisíce?
- Byly všude. - Jaké to byly lesní plody?
- Borůvky. - Borůvky.
Borůvky ještě nerostou.
- Byly to jahody. - Jahody?
Už je chladno, tak modrají.
Dobře. Tak mi je ukažte.
- My... - Víš...
- Ukažte, co jste nasbírali. - Už je nemáme.
Nemáte? Co se s nimi stalo?
- My... - Snědli jsme je.
- Snědli? - Ano!
- Byly tak dobré. - Lahodné.
Dobře.
Zřejmě jste jich snědli tisíce
a nebudete už mít hlad, takže řeknu paní Schmidtové,
aby vám nechystala večeři.
Tvoje chyba. Měli jsme říci pravdu.
Aby byl na nás naštvaný?
Lepší než umřít hlady.
Neudělali jsme nic špatného. Jen jsme ji chtěli vidět.
Kručí mi v břichu.
Aspoň nám mohla dovolit ji pozdravit.
- Jsem zvědav, jak chutná tráva. - Je mi hrozně.
Když se slečna Marie chtěla cítit lépe, zpívala tuto píseň.
Zkusíme to.
Kapky deště na růžích
A fousky na koátcích
Blýskavé konvice
A teplé rukavice
Balíčky s mašlí A překvapením
To je mé potěšení
Bílé holčičí šatičky
S modravou mašlí
Vločky, co padají Na nos a řasy
Stříbrné zimní dny...
Když v jaro se mění
To je mé potěšení
Když kousne mě pes Když štípne mě včela
Když padne na mě splín
Vzpomenu na to, co radost mi dělá
A zase cítím se
Líp
- Děti, tak ráda vás vidím. - Stýskalo se nám.
Mně také.
- Kurte, jak se máš? - Mám hlad.
- Co se ti stalo s prstem? - Chytil se.
- Do čeho? - Do Friedrichových zubů.
- Liesl, jak se máš? - Jde to.
- Přišly nějaké telegramy? - Žádné.
Ale zvykám si. Těším se, až začne škola.
Liesl, nemůžeš problémy schovávat za školu. Musíš jim čelit.
Tolik vám toho chci říci.
My také.
Nejdůležitější věc je, že otec se bude ženit.
Ženit?
S baronkou Schraederovou.
Aha.
Otče, podívej! Slečna Marie se vrátila!
Slečna Marie je zpátky z kláštera.
Dobrý večer, kapitáne.
Dobrý večer.
Všichni na večeři.
Večeře!
Odešla jste bez rozloučení. Nerozloučila jste se s dětmi.
To byla chyba. Odpuste.
Proč?
Neptejte se. Ten důvod už je pryč.
Slečno Marie, vrátila jste se.
Není to skvělé, Georgu?
Přeji vám hodně štěstí, baronko.
Vám též, kapitáne. Prý se budete brát.
Děkuji, drahá.
Hodláte zůstat?
Než si najdete novou vychovatelku.
Tady jsi.
Promluvím si s kuchařkou o řízku.
Byl tak výborný.
U večeře jsi byl tak tichý.
To tím vínem?
Nepochybně tím vínem.
Nemáš ponětí, jaké mám trable
s výběrem svatebního daru pro tebe.
Já vím. Já stačím.
Ale chci ti dát nějakou maličkost.
Myslela jsem na plnící pero,
ale ty už jedno máš.
Pak jsem přemýšlela o vile na jihu Francie,
ale to se špatně balí.
Georgu, co bys řekl na jachtu?
Dlouhou, elegantní na moře
a maličkou do vany?
- Elso. - Kam pojedeme na líbánky?
To je vážný problém.
Cesta kolem světa by byla nádherná. Ale řekla jsem si:
"Elso, musí existovat lepší místo."
- Ale neboj, drahý, já... - Elso.
Ano, Georgu.
My dva
k sobě nepatříme.
Byl jsem k nám neupřímný
a k tobě nečestný.
- Když dva lidé mluví o sňatku... - Neříkej to.
Už nic neříkej, prosím.
Víš, jsou i jiné věci, na které myslím.
I když si tě velice vážím, nejsi ten pravý muž pro mne.
Jsi příliš nezávislý.
A já potřebuji někoho, kdo mě zoufale chce,
nebo alespoň mé peníze.
Užili jsme si spolu krásné chvíle a já ti za to děkuji.
Teď, pokud dovolíš,
půjdu dovnitř, sbalím si věci
a vrátím se do Vídně, kam patřím.
Někde tam je
mladá dáma, která myslím
nikdy nebude jeptiškou.
Na shledanou, drahý.
Dobrý večer.
Věděl jsem, že tu budete.
Něco jste chtěl?
Ne, ne, ne. Sedněte si, prosím.
Prosím.
Smím?
Přemýšlel jsem a zajímají mě dvě věci:
Proč jste odešla do kláštera?
A co vás přinutilo se vrátit?
Byla jsem vázána slibem
a vrátila jsem se ho splnit.
To je vše?
Stýskalo se mi po dětech.
Ano.
- Jen po dětech? - Ne. Ano.
- Není správné, že mi chyběly? - Ano. Ano, jistě.
Jen jsem doufal, že třeba...
Třeba jste...
Ano?
Bylo to jiné, když jste odešla,
a zase bude vše smutné, až odejdete,
a tak jsem myslel, že třeba změníte názor.
Baronka určitě zvládne vše dobře.
Marie...
- Už nebude žádná baronka. - Ne?
Ne.
Tomu nerozumím.
Odvolali jsme naše zasnoubení a tak...
- To je mi líto. - Ano. Opravdu?
- Odvolal? - Ano.
Nemůžete si někoho vzít,
když milujete někoho jiného,
nebo ano?
Matka představená říká:
"Když Bůh zavře dveře, někde otevře okno."
Co ještě říká Matka představená?
Musíš najít svůj život.
Proto ses vrátila?
A našla jsi ho,
Marie?
Myslím, že ano.
Vím to.
Miluju tě.
Může se tohle stát mě?
Možná mé dětství bylo hrozné
Možná mé mládí bylo zlé
Ale někde V mé zlé a hrozné minulosti
Musela být chvíle pravdy
Protože teď jsi tu A miluješ mě
A je to dobře či špatně
Takže v mém mládí nebo dětství
Jsem něco udělala správně
Nic nevzejde z ničeho
Ani nemůže
Takže v mém mládí nebo dětství
Jsem něco udělala správně
Víš, kdy jsem tě začal milovat?
Ten večer u večeře, když sis sedla na borovou šišku.
Co?
Já si vzpomínám, jak jsi pískal na děti.
Moje lásko.
Protože teď jsi tu A miluješ mě
A je to dobře či špatně
Takže v mém mládí nebo dětství
Jsem něco udělala správně
Nic nevzejde z ničeho
Ani nemůže
Takže v mém mládí
nebo dětství
Jsem něco udělala
Správně
Marie.
Je někdo, koho bych měl požádat o tvoji ruku?
- Proč se nezeptáme... - Dětí?
Co dělat s trápením jménem Maria?
Jak chytit mráček na obloze?
Jak popsat, kdo je Maria?
Fimfárum
Bludička Klaun
Tolik věcí by jí člověk chtěl říct
Tolik věcí se musí naučit
Ale jak ji na chvíli zastavit Aby poslouchala, co jí chcete říct?
Jak vlnu na písku zadržet?
Co dělat s trápením jménem Maria?
Jak chytit měsíční paprsek Do ruky?
Pan Detweilere!
- Heil Hitler. - Dobré odpoledne, pane Zellere.
Možná jste to neslyšel. Jsem teď gauleiter.
Heil Hitler.
Jedu z domu kapitána von Trappa.
Je jediný, kdo od anšlusu nevyvěsil
vlajku Třetí říše.
- Ale zařídili jsme to. - Já...
Hospodyně mi řekla, že vás najdu tady.
To jediné mi řekla.
Jakou informaci hledáte?
Kdy se kapitán vrátí?
Je na svatební cestě. Není s námi ve spojení.
Mám tomu rozumět, že se přes měsíc nespojil se svými dětmi?
Kolik znáte mužů,
kteří se spojili se svými dětmi při líbánkách?
Až se vrátí, zaujme pozici podle nových pořádků.
Jistě. A gratuluji vám
a vašim lidem, že jste umožnili konání festivalu.
Proč ne? Nic v Rakousku se nezměnilo.
Zpěv a hudba to světu ukáže.
Rakousko je stejné.
Heil Hitler.
Jdeme domů.
- Proč je tak podrážděný? - To je každý v těchto dnech.
Lidé jsou nervózní z vlajky s černým pavoukem.
- Bude mít otec potíže? - Nebude.
Je třeba s každým vyjít.
Nezapomeňte na dnešní koncert.
Opravdu budeme zpívat před tolika lidmi?
Podívejte. Rodina von Trappova:
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta a Gretl.
- Proč jsem vždycky poslední? - Protože jsi nejdůležitější.
Pojďme.
Určitě otec souhlasí s naším zpíváním na veřejnosti?
Bude na vás hrdý.
- Liesl, myslíš si to? - Nevěříte mi?
Ne.
Jsi velmi chytré děvče.
Liesl. Liesl!
Rolfe!
Tak ráda tě vidím. Je to...
Dobré odpoledne.
Dej to otci, jakmile se vrátí.
- Je na líbánkách. - Já vím.
- Opravdu? - My musíme vědět všechno.
- Kdo "my"? - Určitě to předej.
- Co je to? - Telegram z Berlína.
Nechceš ho doručit sám?
Mám na starosti důležitější věci.
A tvůj otec by měl mít také.
Ale, Rolfe!
Otec!
- Nečekali jsme vás tak brzy. - Dobrý den!
Čekali jsme vás až příští týden!
- Přivezli jste dárky z Paříže? - Ahoj! Jak se máte?
Proč jste nám nezavolali?
Nešlo to.
S tím nemám nic společného.
Vrátili jsme se co nejrychleji.
Dobře, dobře! Stýskalo se nám!
- Nám taky! - Stýskalo se nám.
Chyběl nám ten ranní povyk.
- A nejvíc ten váš zpěv. - Vrátili jste se včas.
Podívejte, slečno Marie...
Chci říci matko.
Večer budeme zpívat na festivalu.
Měli jsme se fajn!
Nacvičovali jsme...
Překvapení! Překvapení!
Překvapení je na terase.
O tomhle si promluvíme.
Řekl bych to, ale byl jsi pryč. Rozhodl jsem se narychlo.
Přihlásil jsem je všechny.
Budou středem zájmu na festivalu. Sedm dětí z jedné rodiny!
Maxi!
Vzpomínám si, že jsem ti jasně řekl
o zpívání mé rodiny na veřejnosti!
Komise byla okouzlena.
- Co říkali? - Neviděl jsem takové nadšení.
- Nemyslíš, že pro jednou... - Nebudeme o tom diskutovat.
- Georgu, je to pro Rakousko. - Pro Rakousko?
- Není žádné Rakousko! - Ale anšlus byl pokojný.
- Buďme za to vděční. - Vděční?
Víš, Maxi,
někdy si myslím, že tě neznám.
Otče, zapomněla jsem.
To je pro tebe.
Marie, musí alespoň předstírat, že s nimi spolupracuje.
Musíte ho přesvědčit.
Maxi, nemohu ho žádat, aby se ponížil.
Tak si s ním promluvím. Pokud děti nebudou zpívat,
bude to mít dopad na Rakousko.
Já vím. Mně by to také neprospělo.
Matko? Zní to tak hezky.
- Ráda ti říkám "matko". - Ráda to slyším.
Moc miluješ otce. Vím to.
Velmi mnoho.
Matko, co se dělá, když někoho miluješ?
Vlastně když přestaneš, nebo on přestane?
Tak si trochu popláčeš.
Pak čekáš, až vyjde slunce.
Vždycky vyjde.
Je spousta věcí, které bych měla znát, ale neznám.
- Vážně neznám. - Jak bys mohla?
Někdy mi připadá, že je konec světa.
- Pak cítíš, že je to začátek? - Ano!
Se mnou to bylo taky tak. A uvidíš, že to dobře dopadne.
Vážně si to myslíš?
Když je ti šestnáct, skoro sedmnáct
Čekáš, až život začne
Někdo milý Ti padne do oka
A najednou ti vpadne do srdce
A když se to stane
Potom, co se to stane
Nic není jako dřív
Nevím proč, ale vím
Že vyskočím
Kdykoli zavolá
Cos myslela dřív
Zmizí jak dým
Než se naděješ Jsi jeho žena
A navždy už budeš s ním
Snad dnes se ti zdá
Že to na tebe nečeká
Je ti šestnáct, skoro sedmnáct
Počkej si rok...
- Počkám si rok ...nebo dva
Jen si počkej rok
Anebo dva
Liesl.
Co se děje?
Berlín.
Chtějí mě do služby.
Mám to okamžitě přijmout
a zítra se hlásit na námořní základně v Bremerhavenu.
Já věděla, že se to stane. Nečekala jsem to tak brzy.
Odmítnout to by pro nás bylo osudné.
A přidat se k nim je nemyslitelné.
Připrav děti.
Nic jim neříkej. Jen je připrav.
Musíme opustit Rakousko
a tento dům
dnes večer.
Láme mi srdce pomyšlení,
že děti budou chybět na festivalu.
Než je ohlásíš, budeme za hranicemi.
Vážíš si, že se obětuji?
Nemáš na výběr.
Vím. Proto to dělám.
Proč otec nenastartuje motor?
Nechce, aby nás někdo slyšel.
Co řekne paní Schmidtová a Franz?
Čestně řeknou, že nic nevědí.
- Vrátíme se někdy? - Někdy, Liesl. Doufám.
Otec a strýček Max budou tlačit auto až do Švýcarska?
Máte něco s autem, kapitáne?
Nemohli jsme ho nastartovat.
Karle.
Oprav kapitánovi von Trappovi auto.
Skvělé, Karle.
Neptal jsem se, kam s rodinou jedete.
Ani vy jste se neptal, proč jsem tady.
Zřejmě oba trpíme nedostatkem zvědavosti.
Neodpověděl jste na telegram
od admirála námořnictva Třetí říše.
Měl jsem dojem, pane Zellere,
že obsahy telegramů jsou v Rakousku důvěrné!
Aspoň v Rakousku, které znám.
Mám své rozkazy,
abych vás dnes odvezl do Bremerhavenu,
kde přijmete své pověření.
Obávám se, že to nebude možné.
Víte, my
všichni, celá rodina,
dnes večer zpíváme na festivalu.
Vlastně tam právě jedeme.
Nemůžeme je zklamat.
- Doufám, že nejedeme pozdě. - Ano.
To vám mám věřit, kapitáne von Trappe,
že budete zpívat?
Vězte, bude to vystoupení, o kterém se mi ani nesnilo.
Stejně jako vy, pane Zellere, mám svá skrytá nadání.
Ano.
Tady je program.
Jsou tu jen jména dětí.
Je tam napsáno Rodina von Trappova.
A já jsem hlava rodiny von Trappovy, že?
A proč máte cestovní oblečení?
Jsou to naše kostýmy.
Noční chlad není dobrý pro dětský hlas.
Malé zpoždění mého rozkazu ničemu neuškodí.
Proto
budete zpívat.
Všichni budete zpívat.
Ale jen proto, že to chci.
Ukáže to, že se v Rakousku nic nezměnilo.
A až skončíte,
kapitáne von Trappe, pojedete do Bremerhavenu.
A teď nastupte do auta
a my doprovodíme Rodinu von Trappovu na festival.
Doprovod nebude nutný.
Nutný? Bude to potěšení, kapitáne.
A také nechceme, abyste se ztratil v davu.
Že?
Ne.
- "So" je noční sovička - Noční sovička
- "La" je lesní lasička - Lesní lasička
- "Si" je malá silnička - Malá silnička
- Malá silnička
- Silnička - Malá silnička
Malá silnička
- Silnička - A, B, C
- Silnička - Do-re-mi
Malá silnička
Malá
Silnička
Moji rakouští spoluobčané,
možná vás na dlouhou dobu neuvidím.
Teď bych rád zazpíval
milostnou píseň.
Vím, že sdílíte tuto lásku.
Modlím se, abyste ji nenechali zahynout.
Protěži
Vítáš mne každé ráno
Malá a bílá
Čistá a jasná
Vypadáš šastná, že se vidíme
Sněžný kvítku
Kéž rosteš a kveteš
Rosteš a kveteš napořád
Protěži
Žehnej mé vlasti napořád
Protěži
Protě...
Malá a bílá
Čistá a jasná
Vypadáš šastná, že se vidíme
Sněžný kvítku
Kéž rosteš a kveteš
Rosteš a kveteš napořád
Protěži
Žehnej mé vlasti napořád
Myslím, že to vyjde.
Budete mi chybět.
I peníze, které bych s vámi vydělal.
Děkuji, dámy a pánové.
Soutěž se chýlí k závěru,
který nám však ještě není znám.
A než porota rozhodne,
mám svolení nabídnout vám přídavek.
Tohle je poslední příležitost, kterou mají von Trappovi,
aby si společně zazpívali.
V hledišti čekají důstojníci,
aby odvezli kapitána von Trappa
na námořní základnu Třetí říše.
Takže, dámy a pánové, opět rodina von Trappova
na rozloučenou.
Jak smutně zvoní Hodiny v sále
Hodiny na zvonici též
A z malého lesíčka Vylétá ptáček darebáček
A zazpívá "ku-ku"
Ku-ku
- Bohužel nám říkají - Ku-ku
- Přísně nás nabádají - Ku-ku
Že je čas se rozloučit
S vámi
Pa pá, sbohem, Auf Wiedersehen, dobrou noc
Neradi odcházíme Když je tu tak veselo
Pa pá, sbohem, Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Loučíme se s vámi všemi
Pa pá, sbohem, Auf Wiedersehen, na shledanou
Vznášíme se, třepetáme
Utíkáme, letíme
Pa pá, sbohem, Auf Wiedersehen, na shledanou
Slunce šlo spát A tak musím i já
Na shledanou
Dámy a pánové, mám zde rozhodnutí naší vzácné poroty.
Začneme třetím místem.
Tuto čest porota udělila
sólistce sboru kostela svaté Agathy v Murbacku,
slečně Schweigerové.
Druhé místo patří kvintetu Tobyho Reisera.
A první cenu, nejvyšší poctu v celém Rakousku,
získává Rodina von Trappova.
Rodina von Trappova.
Jsou pryč!
Pojďte se mnou.
Rychle, rychle.
Vím, kam vás schovám.
Pomalu, pomalu.
Otevřete bránu.
Dobrý večer.
Rychle.
Dva muži tamhle.
Šest na dvůr.
Vy dva, hlídejte chodbu.
Matko představená, nechtěli jsme ohrozit klášter.
Ne, Marie, bylo správné sem přijít.
Chtěli bychom si půjčit vaše auto.
To by vám teď moc nepomohlo.
Poslouchala jsem rádio.
Právě uzavřeli hranice.
Pokud jsou hranice uzavřené,
pojedeme do hor a přejdeme je pěšky.
- Děti... - Pomůžeme jim.
Dokážeme to bez pomoci, otče.
Marie.
Nebudeš sama. Pamatuj:
"Pozvedám své oči k horám, odkud mi přijde pomoc."
Ano, Matko.
- Mám strach. - Já taky.
Bůh vás provázej.
- Matko. - Ano?
Pomůže to, když si zazpíváme?
Ne, zlato. Tentokrát to nepomůže.
Musíš být zticha. Přitiskni se.
Zkusíme střechu.
Rolfe, prosím.
Ne, počkej.
Marie.
Děti.
Chceme vás, ne je.
Schovej to.
Ani hnout, nebo střelím.
Jsi jen chlapec.
- Nepatříš k nim. - Zůstaňte, kde jste.
Uteč s námi.
Než bude pozdě.
Už ani krok. Zabiju vás.
- Dej mi tu zbraň, Rolfe. - Slyšel jste?
Zabiju vás.
Rolfe.
Nikdy nebudeš jeden z nich.
Poručíku!
Tady jsou!
Tady jsou, poručíku!
Matko představená.
Zhřešila jsem.
Já také, Matko představená.
Jaký hřích?
Sen, který žádá
Všechnu lásku, co máš
Každý den
Co jsi živ
Vylez na každou horu
Přebroď každý proud
Jdi za každou duhou
Dokud nenajdeš
Svůj sen
www.Titulky.com